Viittomakieliset kuurot opiskelijat, esteitä vai ei?

Case nro 1:
”Olen pyrkinyt samaan yliopistoon 3 kertaa. Ensimmäisellä kerralla en katsonut tarvitsevani erillistä huonetta. Ilmoitin kuitenkin, että tulkin tulee olla läsnä alkuohjeistuksen ajan, varsinaisen pääsykokeen osassa häntä ei tarvittaisi. Tätä varten minun piti toimittaa lääkärintodistus ja kirjoittaa siihen liittyvä kirjallinen hakemus. Huomasin kuitenkin, että erillinen huone olisi ollut paikallaan. Valvojan kanssa olisi ollut helpompi kommunikoida eikä arvokasta koeaikaa olisi tarvinnut haaskata siihen, että yrittää saada kontaktin valvojaan saati saada häntä tuomaan paperia ja kynää jne.

Toisella kerralla hakiessani minulta pyydettiin taas lääkärintodistusta, mitä pidin tarpeettomana, sillä olin jo toimittanut edellisellä kerralla kyseisen todistuksen ko. yliopistoon. Perusteltuani, ettei kuuloni ole mitenkään muuttunut syntymäni jälkeen ja olen kuitenkin viittomakielinen, ei minun tarvinnut toimittaa samaa todistusta uudelleen. Kokeilin myös lisäajan anomista siihen vedoten, että suomalainen viittomakieli on äidinkieleni ja suomi toinen kieleni, mutta anomusta ei hyväksytty.

Ammattikorkeakoulun pääsykokeessa olin kerran. Siellä oli monenlaisia tehtäviä ja tulkin läsnäolo hyväksyttiin. Minun ei tarvinnut osallistua ryhmäkeskusteluun, vaan pääsin erikseen juttelemaan keskustelua johtavan lehtorin kanssa.”

Case nro 2:
”Olen päässyt opiskelemaan ammattikorkeakouluun jo 3 vuotta sitten. Ensimmäisenä syksynä siirsin opintojeni alkua vuodella, kun tulkkikeskus ilmoitti, ettei minulle löydy opiskelutulkkia. Toisena syksynä sain saman ilmoituksen. Päätin kuitenkin yrittää ilman tulkkia, vaikka tiesin jo etukäteen, että se tulee olemaan raskasta. Jotenkuten selvisin siitä vuodesta, kun silloin tällöin sain tulkkikeskuksesta tulkin paikalle, milloin heillä oli muilta tulkkaustöiltään vapaata. Riittävää se ei kuitenkaan ollut. Kolmantena syksynä jatkoin opintojani toisella paikkakunnalla olevassa oppilaitoksessa ja taas tuli ilmoitus, että minulle ei tulkkia löydy. 

Kuinka kauan pitää yhden ihmisen jaksaa opiskella niin, että on pelkkien monisteiden, kirjojen ja opiskelukavereiden muistiinpanojen varassa? Jään koko ajan vähän jälkeen, kun en saa kaikesta selvää opettajien huuliota seuraamalla! Samaan aikaan kuulen, miten muutama kaverini saa joka kerta tarvitessaan opiskelutulkin ja jopa vakituisen tulkin sairastuessa heille löytyy sijainen. Onko tämä tasa-arvoa? Vähemmästäkin tulee katkeraksi, kun tällä tavalla syrjitään!”

Case nro 3:
”Opiskelen yliopistossa jo neljättä vuotta ja neljäs opiskelutulkki on jo menossa. Joka syksy opiskelutulkki on vaihtunut, ja alkusyksy menee siinä, että opetan uuden tulkin sisälle asioihin. Olisi niin paljon helpompaa, jos yksi ja sama tulkki tulkkaisi koko opiskeluajan alusta loppuun. Silloin tietyillä käsitteillä olisi koko ajan samat yhdessä sovitut viittomat eikä aikaa ja voimia menisi turhaan siihen, että löydämme yhteiset käsitteet uuden tulkinkin kanssa.

Eivätkö opiskelutulkit halua sitoutua vai mikä on vikana? Onneksi olen saanut opiskelutulkin joka syksy, mutta kyllä tämäkin on raskasta.” 

Case nro 4:
”Olen opiskellut kahden vuoden ajan yliopistolla ja olen saanut melkein aina paritulkkauksen luennoilleni. Meitä on samassa yliopistossa monta viittomakielistä kuuroa opiskelijaa, joten tulkkejakin on palkattu yliopistolle useita. Tulkkien määrä on silti liian pieni, koska en voi vapaasti valita mitä tahansa itseäni kiinnostavaa kurssia, johon voisin osallistua. Lähes aina pitää ensiksi kysyä muilta kuuroilta opiskelijoilta, mistä kurssista he ovat kiinnostuneet. Muodostettuamme suuremman ryhmän voimme saada varmemmin tulkin luennoille. Tämä estää valitettavasti meidän viittomakielisten opiskelijoiden vapautta valita minkä tahansa kiinnostavan kurssin omaan opiskeluohjelmaamme. Näinhän kuulevat opiskelukaverit voivat tehdä. 

Toiseksi minua rassaa suuresti se, että meidän viittomakielisten pitää aina tilata tulkki ja ilmoittaa tulkille, mille kurssille häntä tarvitaan. Miksei koskaan opettaja tai koulu itse voi järjestää tulkkeja viittomakielisiä opiskelijoita varten? Me viittomakieliset joudumme aina tekemään kaiken työn ja lisäksi jännittämään, saadaanko tulkkia vai ei. Pitäisi varmaankin tiedottaa asiasta aktiivisemmin, että muutkin tahot voisivat tilata tulkit. Heilläkin on oikeus saada viittomakielen tulkit käyttöönsä, ei vain meillä viittomakielisillä opiskelijoilla. Tulkkihan on meitä kaikkia tilanteessa olevia varten!”

Case nro 5:
”Ammattikorkeakoulussa, jossa opiskelen, on joustava tenttijärjestely. Olen saanut tehdä kaikki tentit ns. suullisina tentteinä. Tämä tarkoittaa sitä, että olen saanut vastata kysymyksiin viittoen ja opiskelutulkkini on sitten kääntänyt viittomiseni suomeksi lehtorille, joka arvioi tentin. Koen tämän antavan minulle tasa-arvoisen aseman kuulevien kanssa, sillä suomen kieli ei ole äidinkieleni.

Lopputyöni kanssa keskustelimme tästä samasta mahdollisuudesta, mutta ainakaan minulle ei annettu lupaa tehdä sitä pelkästään viittoen. Olisin kyllä toivonut, että oppilaitokseni olisi sitten tullut edes sen verran vastaan, että lopputyön tekemistä varten olisi tarjottu joku oikolukemaan kirjoittamani tekstin ennen kuin sen jätin arvioitavaksi. En haluaisi, että lopputyön arvosanaan vaikuttaa se, että teen työn käyttäen itselleni toisen kielen asemassa olevaa suomen kieltä! Ehkä seuraava samaan kouluun tuleva kuuro saa jo tehdä lopputyönsä vain viittomakielellä.”

Case nro 6:
”Olen käyttänyt opiskeluaikanani kielten tunneilla kirjoitustulkkia viittomakielen tulkin sijasta. Mielestäni se on toiminut hyvin, sillä viittomakielen tulkilla olisi vain kaksi vaihtoehtoa: käyttää suomalaisen viittomakielen viittomia englanninkielisten sanojen näkyessä huulilla tai sormittaa kunkin englanninkielisen sanan ensimmäinen kirjain englanninkielisen huulion tueksi. Kumpikaan ei tuntunut kovin toimivalta ratkaisulta itselleni, joten kokeilin kirjoitustulkkausta. Toki se edellyttää, että kirjoitustulkki osaa kyseistä kieltä riittävän hyvin ja pystyy sitä kirjoittamaan riittävän nopeasti, mutta kyllä tämä ratkaisu on tuonut ihan uutta intoa kielten opiskeluuni! Opin nykyisin huomattavan paljon tehokkaammin ja sanavarastoni on päässyt kasvamaan mukavasti. Harmi vain, että espanjan kielen tunneille ei löytynyt kieltä osaavaa kirjoitustulkkia, joten jouduin jättämään kiinnostavan kielen opiskelun toistaiseksi.

Studiotunneille toivoisin opettajilta muitakin ratkaisuja kuin sen, että teen kuuntelun sijasta erilaisia luetun ymmärtämisharjoituksia. Ehkä yhdessä pohtimalla löytäisimme ratkaisun tähän? Jotkut kavereistani ovat saaneet kokonaan vapautuksen eri kielten tunneista, mutta itse haluan kyllä oppia uusia kieliä.”

Case nro 7:
”Opiskelen paikkakunnalla, jossa on vain muutama tulkki. Se on muodostunut pieneksi ongelmaksi, sillä heistä ei ole riittänyt opiskeluihini opiskelutulkkia. Joillekin luennoille olen saanut tulkkikeskuksesta tulkin, mutta yksi tärkeä luentosarja jäi väliin, sillä edes 100 km päästä olevasta tulkkikeskuksesta ei löytynyt vapaata tulkkia juuri luentosarjan ajalle. 

Olenkin parhaillaan selvittämässä, olisiko oppilaitoksen puolesta mahdollista järjestää tällaisiin tilanteisiin etäyhteys sellaiseen tulkkikeskukseen, joka tarjoaa etätulkkausta. Nykyisillä tekniikoilla järjestetään etäkokouksia ainakin suurissa firmoissa videoneuvottelulaitteilla, ja etätulkkausta on ollut meille viittomakielisille tarjolla jo vuosia. Käyttäisin mielelläni tätä vaihtoehtoa saadakseni opintoni tehtyä.”

Case nro 8:
”Brittiläiset kuurot opiskelijat saavat muistiinpanojen kirjoittajan, ns. notetakerin, oppilaitoksesta mukaansa tunneille. Koska viittomakieli vaatii katsekontaktia, on hankalaa seurata samaan aikaan opettajan näyttämää kalvoa, opiskelutulkin viittomista ja yrittää tehdä muistiinpanoja. Joskus haaveilen, että Suomessakin huomioitaisiin tämä asia ja voisin rauhassa keskittyä asioiden muistiin painamiseen opiskelutulkin viittomisesta.

Sekin jo auttaisi, että opettaja pitäisi puheessaan tauon kirjoittaessaan jotain taululle tai näyttäessään uuden kalvon, jotta ehdin lukea tekstin ennen kuin täytyy taas seurata tulkin viittomista. Onneksi muutama opettaja on tajunnut ottaa kalvoista kopiot minulle etukäteen! Sekään ei ole ollut mitenkään itsestään selvää, vaan asiasta pitää jokaisen lukuvuoden alussa muistuttaa.

Niin, piti minun opintojeni alussa opastaa opettajiani, miten tulkin kanssa toimitaan. Oikeastaan tärkeintä opettajan on muistaa, ettei kävele minun ja tulkin väliin näköesteeksi. Ihan sama kuin joku tukkisi kaikkien korvat yllättäen eikä opettajan ääni kuuluisi enää mihinkään! Toivoisin, että tällaiset asiat olisi kerrottu oppilaitoksiin jo ennen kuin kuuro aloittaa opiskelunsa. Ei jäisi aina sen opiskelijan vastuulle kertoa kaikkia perusasioita.”

Case nro 9:
”Minua kohdeltiin 2001 syksyn soveltuvuustestissä / pääsykokeessa ihan normaalisti, samoin kuten kaikkia kuulevia opiskelijoita. Mukanani oli viittomakielen tulkki. Tällainen järjestely ei tuottanut ongelmia pääsykokeessani. Erityisjärjestelyjä ei herunut, mutta pääsin hyvin kouluun sisään.

Kieliopintojen kohdalla piti osoittaa, että minulla on surkea kielitaito. Sain tavallaan vapautuksia kieliopinnoista korvaamalla ne niin, että suoritin äidinkieleni (suomalaisen viittomakielen) opintoja.”

(koonnut Kuurojen Liitto ry:n tulkkisihteeri Marika Rönnberg)